.
.
V I.
Спадщина
Я до свого життя відчув зневагу:
діяння добрі - також врешті зло!
Даремно потом орошав чоло
і тішив у душі своїй наснагу...
І я позаздрив мимоволі птаху,
який в польоті гартував крило:
не переймає в інших ремесло,
та зводячи гніздо, не даст віх маху.
При сотворінні світу скрізь для птиці
Господь насіяв різної пашниці -
невже і досі птах живе в раю?
І знову - неразгадана загадка:
все залишу для ледаря-нащадка,
та чи вспадкує він журу мою?