.
.
X I.
Заздрощі
Під сонцем місце в кожного із нас.
Живи, здається, і забудь турботу!
Ті цілі ріки крові й ріки поту
у світі Божому лились не раз.
Чому цей світ потребув
в
прикрас?
Як буря дах, зриваю позолоту:
це заздрощі дають усім роботу,
бо кожний камінь в пазусі припас.
Ми піт і кров проллєм, аби сусід
не мав того, що в нас є на обід,
щоб тільки в нас росла овець отара...
У пригорщі вхопивши марноти,
втрачаємо ми пучку доброти:
все вітер ловимо, а він - примара...